ÎȚI FACEM PĂRUL MĂCIUCĂ
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ SFZ Team
"Madison, Delaware."
Mamă, ești sigură că nu sunt alte locuri ce-s în căutare de directori adjuncți?
- Cum ar fi? - Guantanamo Bay?
Nu-mi place.
- Coreea de Nord? - Nu.
Nu m-au sunat înapoi.
Detroit?
Am ajuns.
Haide.
Uite. O curte.
Nu ai așa ceva în New York.
Nu trebuie să mă vrăjești.
- Rămân aici pentru că te iubesc. - Și eu te iubesc.
Și m-am interesat.
Legal, nu pot trăi pe cont propriu până nu împlinesc 18 ani.
Uită-te la această bucătărie.
E mai mare decât apartamentul nostru.
Noi nu gătim.
Uită-te la tot acest spațiu unde putem pune mâncarea comandată.
- Auzi? - Nu, nu aud nimic.
Exact.
Direct din New York, soră-mea Gale!
Cu oaspetele special, nepotul meu Zach.
Vino aici să te îmbrățișez!
E o referință SNL.
- Da. - Ai trăit în New York.
- Da. - Dumnezeule!
Uită-te la tine. Nu te-ai schimbat deloc.
Ar trebui să facem ceva în privința asta.
Dumnezeule. Mă bucur să te văd.
- Și eu. - Stai să mă uit la el.
Dumnezeule. E mai frumos decât a fost ultima oară când l-am văzut.
- Arăți bine. - Mulțumesc, mătușă Lorraine.
E un băiat frumos.
Slavă Domnului, pentru că erai foarte urât când erai un bebeluș.
- Asta era. - Lorraine.
Ce? E în regulă. E frumos acum.
Nu-i de parcă vă fi urât, apoi frumos și apoi iar urât.
- Nu. - Pericolul a trecut.
Aproape c-am uitat.
Am un cadou pentru tine, pentru că sunt o mătușă de treabă.
E noua mea marfă bărbătească.
- Uită-te. - Frumos.
E ediție limitată, așa nu vei vedea mulți bărbați purtând de alea.
Nu-mi imaginez de ce le-ar purta cineva. E o ediție foarte limitată.
Probeaz-o. Vezi dacă ți se potrivește.
S-o probez acum? Bine.
Da, încearc-o.
- Ce bine-ți stă. - Îți stă incredibil.
Bine.
Am să merg să descarc niște cutii, ne mai vedem.
Dragă. Las-o pe cap. Nu vreau să faci insolație.
- Arăți bine cu ea. - Mulțumesc.
Frumos.
- Tu ești noul vecin? - Da. Încântat.
Cât de lung e drumul din New York?
Nu. Îmi pot da seama după șapca drăguță ce-o porți.
Nu. Asta-i... nu.
E o cadou de la mătușă-mea.
E și-un cadou pentru mine și pentru toți ce te văd c-o porți.
- Sunt Zach. - Hannah.
Hannah.
Trebuie să merg.
Frumoasă discuție.
Doar ce ne-am mutat.
Doar eu și maică-mea.
- Șapca asta a fost un cadou. - Vezi acel gard?
- Da.
Stai dincolo de el.
Nu te apropia de fiică-mea, nu te apropia de mine...
și nu vom avea nicio problemă.
Ne-am întâlnit vecinul. E foarte protector.
Dl Shivers?
Da. S-a mutat în oraș acum câțiva ani.
Foarte misterios omul.
Și sexy. Îmi place mirosul lui. Parcă-i de mentă și BO. Funcționează.
Da. Nu-i genul meu.
Îmi amintesc acea zi.
Ești bine, dragule?
Da. Scuze.
Am să merg să-mi decorez cameră.
Să-mi notez lista cu lucrurile ce trebuie să le fac.
- Cum rezistă? - A fost dificil.
Ridică un zid.
Să sperăm că o schimbare de peisaj va ajuta.
Tu cum ești?
Să sperăm că o schimbare de peisaj va ajuta.
- Bun, Zach. - Să vedem ce poți.
Să văd cum arunci mingea.
Ridică-te. Trebuie să-mi faci semn.
Așa.
Nu-i...
Vezi? Tatăl tău nu-i perfect.
Nu.
Tatăl tău poate cădea.
Bun. Citește semnele.
Ține doar de blocare. Nu vrei să sari.
Așa trec mingile rapide.
Bun. Pregătește-te. Mai repede acum. Da?
Dragule? Ești bine?
Da. Am găsit niște poze de când eram bebeluș.
Chiar arătăm ca Gollum.
Prieteni noi.
Ce crezi că faci?
Merg la muncă. Voi preda puțin.
Niște chestii administrative poate.
Super. Mamă, sunt noul copil, și mă așteaptă obstacole.
Nu știu dacă mergând cu tine acolo e cea mai bună decizie.
Dă-mi un avantaj de 60 de secunde ca să am o șansă.
Bine. Promiți că vei încerca?
Știi că nu pot promite asta.
Promit. Bine?
Și chestia cu ușa...
Poți mai bine de-atât.
Încep numărătoarea, 60, 59, 58, 57...
Să ocupăm locurile doamnelor și domnilor.
Găsiți-vă locul repede.
Repede.
Să ocupăm locurile.
Scuze. Scuză-mă. Doar...
Bun, super.
Tu ești puștiul cel nou.
- Da. - Super.
- Bună, Taylor. - Bună, Chump. (tont)
- Ți-a spus tont? - Da, mi-a spus.
Numele meu e Champ.
Dar niciodată n-a vorbit cu mine înainte, așa că ăsta-i un progres.
Trei, doi, unu.
Liniște. Bună dimineața.
Sunt foarte fericit să vă prezint noul director adjunct, dra Cooper.
Sper s-o respectați cum mă respectați pe mine.
Cine-a făcut asta?
Dra Cooper.
Bună tuturor.
Știu că vorbesc pentru întreaga administrație
când spun că suntem entuziasmați pentru dansul de vineri.
Vorbim mereu despre twerk.
Nu pot să cred.
- E mai rea decât ultima. - E mama mea.
Ultima a fost fantastică.
Glumesc. Nici nu știu ce-i twerk-ul.
Dar am auzit că-i foarte popular...
Duci pe cineva la dans?
- Nu. - M-am gândit.
Mă gândeam să merg și eu singur.
- Ar trebui să mergem împreună. - Împreună?
Nu împreună, împreună.
Nu dansăm împreună sau ceva. Deși ar funcționa.
Le-am da peste nas celorlalți.
Și apoi vom merge pe căi diferite cu fete diferite.
Și ca un ultim pont, distrați-vă și aveți grijă.
Ia asta. Dă-mi un mesaj sau sună-mă.
Toate informațiile mele sunt acolo.
Aia-i adresa mea și ăla-i numărul de la vestiarul meu.
- Știi unde să mă găsești. - Toată lumea.
- Mulțumesc. - Dacă prind pe cineva că dansează
cu fundul în fața partenerului, veți fi trimis imediat acasă.
Imediat.
E cineva acolo?
- Te-am speriat? - Nu.
Pe bune? Pentru c-ai sărit 3 metri în aer...
Asta pentru că sar foarte des. Așa rămân în formă.
- E bine. - Eu...
Nu te-am văzut astăzi la școală.
- M-ai căutat? - Nu. Doar că am observat...
- Nu, mi se preda acasă. - De către tatăl tău?
Pare... de treabă.
Și intens. Și puțin intens.
Nu o lua personal. Nu-i place de nimeni.
Da. Păi...
E ceva de făcut pe aici, înafara să-ți sperii vecinii?
- E un lucru ce-mi place să-l fac. - Da?
Vino cu mine.
- Unde mergem? - Nu-ți face griji. Va fi amuzant.
- Sigur știi unde mergi? - Da. Haide.
Pe aici.
Mă duci undeva să mă omori? Sunt doar curios.
Mă iau după zgomot.
Hannah?
Da, Zach, urmează străinii în pădure.
Haide, speriatule. Aproape am ajuns.
Puțin mai mult.
- Așteaptă aici. - Bine.
Unde mai exact e aici?
Fii atent.
Ce zici?
Nu-i ceea ce mă așteptam.
Ce-i cu locul ăsta?
A fost construit acum mulți ani, dar apoi au rămas fără bani.
Acum totul e o ruină.
Haide, asta-i partea mea favorită.
Stai puțin. Ce faci?
De ce-ți este frică? Fac asta tot timpul.
Nu-mi este frică.
Doar că nu mi-am luat vaccinul antitetanos.
Urăsc suburbiile.
Haide.
- Poți s-o faci. Doar nu te uita în jos. - Știu.
- N-ai să cazi. - Nici nu aveam de gând.
Ai reușit.
Bun.
Sunt la înălțime.
- E super, nu? - Da. E foarte tare.
Poți vedea totul de aici.
De ce te-ai mutat în Madison?
Mama mi-a spus: "Zach, dacă vrei să stai undeva în lume, unde ar fi acel loc?"
Și eu am spus, "Putem să ne mutăm te rog în Madison, Delaware? E visul meu."
- Mereu ești sarcastic? - Mereu? Nu, e un cuvânt dur.
Nu mereu. De obicei.
Îmi pare rău. Doar că...
Sunt doar eu și mama de când tata a murit anul trecut, așa că da.
- Îmi pare rău. - Nu mă mai gândesc așa mult la asta.
Dar tu?
Nu mi-am cunoscut niciodată mama, și ne mutăm mereu dintr-un oraș în altul.
- E nasol. - E în regulă.
- Pot să te întreb ceva serios, Hannah? - Da. Ce e?
Cum ne dăm jos?
Vorbesc serios. Avem un plan?
- Nu. - Cum te dai de obicei jos?
Nu poți. Ești blocat.
Nu pot să cred c-ai mâncat acea vată de zahăr.
Și partea ciudată e c-a fost bună.
Mersi pentru seara asta.
N-a fost printre cele mai groaznice momente petrecute aici.
Zach. Ești un drăguț.
- Chiar... - Bine.
Hannah. Am să duc gunoiul în fiecare marți și joi.
Dacă vrei să mai sperii pe cineva, sunt de acord.
Bine. Am să țin minte, speriatule.
Hannah!
Ce cauți aici afară?
Îmi pare rău.
Ăsta-i ultimul tău avertisment.
Nu te apropia de noi, sau ceva foarte rău se va întâmpla.
Te cred.
"Cât e x?"
Cât e x?
Tată, nu-i mare lucru.
- Hannha, trebuie să înțelegi... - Nu trebuie să înțeleg nimic.
Doar vorbeam. De ce nu pot avea prieteni?
- Știi de ce! - Nu-i corect!
Nu mă poți închide mereu.
Nu ai voie să mai vezi băiatul!
M-ai înțeles? Niciodată.
Tată, te rog calmează-te.
- Hannah. - Nu!
Ce?
- Ce-i? - Am auzit un strigăt.
- Hannah e în regulă? - N-a fost nici un strigăt.
Nu ai auzit nimic. Pleacă de aici sau ultimul strigăt ce-l auzi va fi al tău.
Nu. Așteaptă...
Mamă.
- Mamă. - Dragule.
- Ce zici de quinoa pentru cină? - Mamă, Hannah are probleme.
Cine-i Hannah?
Poliția din Madison.
Da, locuiesc pe Monroe.
- E o urgență, cred. - Zach, ce se petrece?
Da. Posibil violență domestică. Nu sunt sigur.
Ești arestat!
Apreciez entuziasmul. Îmi place. Păstrează-l.
Dar nu am ajuns încă acolo.
Bună, dle. Numele meu e ofițerul Stevens.
- Ea e ofițerul în probă, Brooks. - Îmi pare rău pentru mai devreme.
Nu trebuie să-ți ceri scuze.
- Te descurci de minune. - Pe bune?
Am primit un apel despre un posibil 10-16 la această adresă.
- Ceea ce înseamnă...? - Nu-mi spune.
Violență domestică.
- Corect. - Pe bune?
Da. Ai avut dreptate.
Ciudat, pentru că am fost aici toată noaptea singur
- și n-am auzit nimic. - Nu, minte.
Unde-i Hannah? Știu că ea a strigat.
Da, Hannah e fiică-mea, și-a stat cu mine o perioadă
până când mama ei aranjează lucrurile cu noul ei soț.
A mers înapoi în Londra ieri dimineață.
Bine, se verifică.
Scuze, dle. Mulțumesc pentru timpul acordat.
Ne pare rău pentru deranj.
Sistem audio.
Nu știam că audiofilia e o crimă.
Ce anume... Ce-ai spus?
Asta înseamnă că-i un expert în sistemele audio.
Îmi pare rău. Nu ne-am întâlnit oficial.
Sunt Gale Cooper, noua ta vecină. Ai o casă frumoasă.
Placerea-i de partea mea. Mersi c-ai trecut pe aici cu fiul tău minunat și poliția.
Din nou, îmi pare rău.
Ne cerem scuze, dle.
Urâm să intrăm în casa unui cetățean model ca dumneavoastră.
Chiar ne pare rău. Este evident, nu faceți nimic...
Dacă vreți să depuneți plângere, vă ajutăm cu plăcere.
Hannah!.
Hannah!
- Așteaptă, uriașule. - Nu!
Uitați-vă la etaj. Credeți-mă.
Să-l curentez? Îl curentez.
Îmi place ideea, dar nu acum.
Ai idee care-i pedeapsa pentru un raport fals?
- Trei ani. - Pe aproape.
E de fapt o amendă.
Așteptați. Mamă, spune-mi că nu-l crezi.
Sistem audio? Pe bune?
Zach, ajunge. Du-te acasă.
- Ofițerilor. Îmi pare foarte rău. - E în regulă, doamnă.
Simt c-ar trebui să vă recomand un tratament pentru fiul dvs.
- Da. Ia droguri. - Ia droguri.
Noapte bună.
Gale. Sunt Lorraine.
- Te pot vedea. - Sunt soră-ta.
Mersi c-ai venit.
Trebuie să fiu la liceu pentru dans. Nu vreau să-l las pe Zach singur.
Gale. E un adolescent ce se adaptează mai greu.
Știi ce-i trebuie?
O noapte bu mătușa lui.
Mersi. Urăsc să mă cert cu el.
Știu. Va fi mai bine. Doar lasă-l mai mult timp.
Bine. Ai grijă. Și nu-ți face griji.
Va fi doar despre Zach în seara asta.
Zach!
Am mers să mâncăm sushi miercuri.
Și amândoi am comandat pui teriyaki, parcă ar fi fost "soarta."
Și de atunci n-am mai auzit de el. Și păcat, pentru că l-am plăcut.
Nu râdea la nicio glumă de-a mea, dar am simțit că-i o legătură.
Nu știu. Nu-mi pasă.
În fine. Ar trebui să-mi ascult psihologul.
A spus, "nu te mai întâlni cu ratați, și nu te urca niciodată pe un avion."
Știam eu.
Crezi că face pe durul?
Sau un scenariu mai potrivit: și-a pierdut telefonul într-un incendiu.
- Da, cred că și-a pierdut telefonul. - Da. Și eu cred.
Știi... Am uitat complet.
Am un test mare luni așa că merg să învăț.
Voi face asta toată noaptea, și nu vreau să vii la mine în camera deloc.
- Bine. - Ne mai vedem.
Noapte bună, dragule.
Dar știi ce? Am să-l sun.
Acum sunt îngrijorată că-i mort.
Aici.
Stai puțin. Cum va funcționa?
Tu ești omul meu sau eu? Costumul ăsta îl vei purta la dans?
Trebuie să-ți spun ceva. Stai jos.
Nu. E un costum nou. Dă-mi drumul.
- Unde sunt fetele? - Da, cu privire la fete.
Am spus asta să vii până aici. Aveam nevoie de ajutorul tău.
- Nu sunt fete deloc? - E o singură fată.
Omul meu!
- Taci. - Ce?
Dar e prinsă-n casă, și tatăl ei e un nebun.
- Are iubit? - Nu. Vorbesc serios.
Ai spus că vor fi fete, și acum e doar una, dar mai e și-un nebun, și sunt în costum.
- De unde știi că va pleca? - L-am sunat și m-am dat poliția.
Și i-am cerut să vină la secție.
- Poți avea probleme pentru asta. - E doar o amendă.
E foarte noroios. Pantalonii mei se vor murdări.
E chiar acolo.
Bun. Să mergem.
Haide.
Bun.
- Factura de la curățătorie va fi ridicolă. - Doar haide.
- Unde ai învățat asta, în New York? - Nu, de pe YouTube.
Rămâi aici și păzește-mă.
Să stau aici singur? În întuneric?
Da, Champ. Tu stai de șase.
Dacă Shivers se întoarce, îmi faci un semn gen...
Doar ca să fim clari, dacă văd pericol, alerg în direcția opusă.
Unde sunt?
- Ce naiba? Ar trebui să stai de șase. - Și asta voi face.
Doar că voi sta de șase de aici.
Nu, prin definiție trebuie să fii afară, să fii cu ochii-n patru.
Să-ți explic ceva, Zacharias.
Știi că adolescenții n-au frică de moarte?
Că nu se vor răni niciodată? Nu și eu, da?
Am fost născut cu darul fricii. Îmi amintesc că aveam 4 ani,
când eram împins pe leagăn și mă gândeam,
- "ăsta-i sfârșitul." - Nu vei muri.
Da? Nu astăzi.
Bine? O să fie în regulă.
- Da, ai dreptate. - Bun.
Sunt ridicol.
Capcane de urs.
Cine pune capcane de urs la subsol? Pe bune.
Să mergem.
Să mergem afară unde-i în siguranță. Unde nu sunt capcane de urs.
Cred c-am înghițit niște pânză de păianjen.
Pe aici. Haide.
La etaj.
Vine din acea cameră.
Hannah?
Ciudat. Parcă sunetul vine din bibliotecă.
E o casă veche.
Ia te uită.
Sperietoarea de la Miezul Nopții.
Fantoma din Vecini, Noaptea Păpușii.
Fac parte din seria cărților de groază Goosebumps.
Ce face cu cărțile de copii?
Nu-s cărți pentru copii. Da?
Cărțile pentru copii te ajută să dormi. Astea te țin treaz toată noaptea.
- Bine. - "R.L. Stine."
Ce s-a întâmplat cu acel tip?
Cine știe? A dispărut într-o zi.
Contează? Să mergem.
Teribilul om de zăpadă din Pasadena.
Bunica mea locuiește în Pasadena. N-am mai vizitat-o după ce-am citit cartea.
Bine.
Nu suntem aici pentru clubul de cărți.
Știu, dar de ce sunt închise? Cine ar închide o carte?
Poate e o cheie cu care o putem deschide.
Dacă e atât de importat, uite. E bine?
Mister rezolvat.
- Să ne întoarcem pentru ce... - Ai grijă!
- Zach? - Hannah.
Ce faci în casa mea?
Credeam că ești închisă.
- De ce-ai crezut asta? - Pentru c-am auzit strigăte,
și apoi am sunat poliția.
Amândoi trebuie să plecați acum.
Da. Bine. Un moment.
Eu sunt Champ. Încântat.
Mergem la dans diseară, ar trebui să vii și tu și să-ți aduci o prietenă.
Chiar nu-mi pasă cum arată.
- Ai deschis vreo carte? - Da. Îmi pare rău. E undeva pe aici.
Am scăpat-o. Am s-o pun unde-i este locul și vom pleca de aici. Am s-o...
Nu! N-o deschide!
Nu!
- Ce se petrece? - Nu scoateți nici un sunet.
Tatăl meu mă va omorî.
Așteaptă! Zach!
Zach!
Așteaptă, Hannah.
Hannah, așteaptă.
Du-te acasă, Zach. Te depășește.
Vrei să-mi spui ce se petrece?
Nu, nu-ți pot explica. Trebuie să merg.
Zach, așteaptă.
Haide. Ascultă-mă.
- Oprește-te. - Ce faci?
Dă-te de pe mine.
Ascultă-mă cu atenție. Ăla-i teribilul om de zăpadă.
Nu primești această poreclă din greșeală.
Și a ieșit dintr-o carte. Nu se întâmplă pur și simplu, Zach!
Merg după Hannah.
Am citit ce-a făcut orașului Pasadena. Nu-i o glumă.
A intrat acolo.
Da. Și nu e singura ce-a intrat.
Ar trebui să chemăm poliția.
- Ai întâlnit poliția orașului? - Ai dreptate.
Vezi zgârieturile de pe perete?
Da.
Mă asiguram doar.
- Ăla-i țipătul tău? - Nu mă judeca.
Aici.
Pe aici.
Ce va face, îi va citi o poveste?
Hannah? Ce se petrece? Cum a ieșit dintr-o carte?
E aici pe undeva. Ar trebui să luăm o armă.
Glumești? Avem nevoie de-un tanc.
Așteptați. E făcut din zăpadă.
- Aruncător de flăcări. - O pungă de sare.
- Aruncător de flăcări. - Liniște.
Nu poate fi omorât.
E o bomboană.
Aveți grijă!
Haide. E distras.
- Hannah, haide. Să mergem. - Nu, ce faci?
Nu. Oprește-te! Nu, nu înțelegi.
Singurul mod să-l oprim e să-l punem înapoi în carte.
Arunc-o și va intra singur în carte.
Nu, nu-s destul de aproape.
Ce faci? Deschide cartea.
Așteaptă.
- Hannah, deschide cartea. - Încă nu.
Hannah! Acum!
Cartea.
Hannah, ce faci?
Hannah.
Nu.
Nu-l lăsa să ia cartea!
- Ești bine? - Da.
- Haideți, să mergem! - Haide.
Aici! Haideți!
- Aici. - Bună idee. Dă-i drumul.
O idee rea. Dă-te jos din mașină.
Fugi.
Grăbiți-vă, pe aici. Aici.
Grăbiți-vă!
Da.
Cu toții în mașină, acum!
- Ce vei face cu noi? - Liniște.
- Nu pot pune întrebări...? - Taci!
Tată, încercau doar să ajute.
Ți-am spus să nu te apropii de noi, sau ceva rău se va întâmpla.
Dar asta-i problema cu copiii de astăzi. Nu ascultă deloc.
A trebuit să alegi Teribilul om de zăpadă din Pasadena.
N-ai putut să alegi Micul magazin de hamsteri.
Tu ești, nu-i așa?
- Tu ești R. L. Stine. - R. L. cine?
- Nu știu cine-i ăla? - Da?
Numai bine, cărțile lui sunt praf.
Ce faci?
Nu m-am decis care o urăsc mai mult:
Sânge de monstru sau Du-te mănâncă viermi!
Sunt confuz.
Vezi finalul de la un km distanță.
Nu mai încerca să fii Stephen King.
Să-ți spun ceva despre Steve King.
Steve King ar vrea să scrie ca mine, și-am vândut mai multe cărți decât el,
dar nimeni nu vorbește despre asta!
Mult mai multe cărți!
Tată... iar te-ai înroșit.
Nu cred.
Tu ești R. L. Stine? Pe bune?
Pot să fac o poză rapid?
- Nu. - Haide.
- Răspunsul e "da." - Am spus nu.
Ce? Nu! Ia chestia aia de aici!
Îmi pare rău. Am vrut o poză rapidă pentru Instagram.
Asta-i tot? Lasă-mă să văd.
- Da. Poftim. - Mulțumesc.
Ce se întâmplă acum?
Mergi acasă, îți pui pijamalele, îți iei păturica, și mergi la culcărică.
Când te vei trezi totul va fi ca un coșmar.
- Tată, așteaptă. - Nu avem timp. Începe să împachetezi.
Ne mutăm din nou.
Ce vrei să faci acum? Zach.
- Dar nu vreau să plec. - Îmi place aici.
Hannah, trebuie să înțelegi.
Nu trebuie să înțeleg nimic.
De ce nu putem fi normali măcar o dată
Pentru că nu suntem normali. Acum ia-ți lucrurile.
- M-am săturat. - Adolescenții.
V-aș fi putut omorî.
- A fost o aruncare groaznică. - Cum?
Ce căutați aici? Plecați acasă.
Nu. Până nu explici ce se petrece.
Nu. Nu-ți pot explica.
Aproape c-am fost mâncați de Teribilul om de zăpadă,
ceea ce-ar trebui să fie imposibil, dar încearcă.
Bine, uite...
De unde să încep? Când am fost mai mic, am avut alergii ce mă țineau în casă.
Toți copiii aruncau cu pietre în geam și-mi dădeau porecle.
Așa că mi-am creat proprii prieteni.
Monștrii, demoni, stihii, să terorizeze cartierul
și toți copiii ce făceau mișto de mine.
Și pentru mine au devenit reali.
Și într-o zi, ei chiar...
au devenit reali.
Monștrii mei săreau din cărți literalmente.
Atâta timp cât cărțile rămân închise, ar trebui să fim în regulă.
Dar când sunt deschise, ați văzut ce se petrece.
Și eu sunt alergic la praf.
- Și care-i ideea? - Spun că am și eu alergii.
Așa că te înțeleg.
De ce vorbesc cu tine? Hannah, să mergem.
- Hannah! - Îmi pare rău.
Să mergem.
Hannah, iei cărțile de la A la M, eu iau de la M la Z.
Și ține Planta mâncătoare de oameni departe de Extratereștrii cu-n singur ochi.
Nu. Nu el.
Bună, tată.
Cât timp a trecut? A părut o veșnicie.
Cine sunt noii tăi prieteni?
- Nu suntem prieteni. - De abia-l cunoaștem.
Slappy, mă bucur să te văd din nou.
- Ți-am lipsit? - Normal că mi-ai lipsit.
Care-i planul, prieteni?
Cred că m-ai scos afară pentru ceva distractiv.
Vrei să terorizez localnicii? Să distrug orașul?
- Să ne prostim. - Ai ghicit, Slappy.
Am să distrug orașul Madison, și...
Nu o puteam face fără tine.
La naiba. Îmi dai... Care-i cuvântul? Goosebumps. (fiori)
Dumnezeule. E atât de înfricoșător.
Vedeți că are probleme cu nervii.
E o marionetă isteață.
Pe cine faci tu marionetă, prostănacule?
Încerci să mă pui înapoi în carte?
Nu. Nu fii prostuț.
Știu când mă minți, tată.
L-ai făcut pe Slappy foarte nefericit.
Nu se întoarce înapoi pe raft niciodată.
Slappy, nu, așteaptă!
Cred că-i timpul să încep să fiu eu în capul relației.
Seara asta va fi cea mai bună poveste pe care o vei scrie vreodată.
Toți copiii tăi ies la joacă.
- Slavă Domnului c-a plecat. - Dumnezeule. A plecat.
Și-a luat toate cărțile.
Aia da schimbare.
Felicitări. Ați eliberat un demon.
O marionetă ventriloc cu un complex napoleonian serios.
Am deschis o singură carte, și acum văd c-a fost o greșeală.
Acel om de zăpadă l-a dat jos pe Slappy de pe raft.
- El e vinovatul. - Nu-mi placi, băiete.
E închisă din exterior.
Pe ușa din bucătărie. Acum.
- De ce-i ăla acolo? - Nu știu.
Poate sunt prietenoși.
Nu-s prietenoși. Cu siguranță nu-s prietenoși.
Se ține de fața mea.
Cu siguranță nu-s prietenoși!
Tată!
Ține-te bine. Te voi salva eu.
Îmi pare rău. Ești bine?
Pregătiți, fiți gata, start.
Îmi pare rău.
Ajută-mă. Nu. Ajutor, cineva.
Înapoi.
Înapoi!
- Ajută-mă să-l ridic. - Bine.
Repede.
Închide-l.
I-ai distrus pe toți?
Dezleagă-mă.
Mi-am imaginat ceva diferit.
"Vino la la mine acasă. Vor fi fete. Te voi cupla eu."
Nu, nu. Trebuie să plecăm de aici.
Trebuie să mergem la subsol.
- E închisă ușa. - Am deblocat-o eu.
E intrare prin efracție!
Aveți grijă la capcanele de urs.
De ce-a trebuit să fie capcane de urs?
- Repede. Grăbiți-vă. - Haideți.
- Închide-o! - Bun.
De ce n-ai scris povesti despre curcubeie și unicorni?
Pentru că atunci nu vindeam 400 de milioane de copii.
- Național? - Nu, prin toată lumea.
- E foarte impresionant. - Taci.
Ce-i aia?
- Arde cărțile. - De ce?
Ca să nu am cum să bag monștrii înapoi în cărți.
E răzbunarea lui Slappy.
Răzbunarea lui Slappy. E un titlul foarte bun.
Scuze, oameni buni. Aș încetini, dar nu ajung la frână.
Verificați-mi noul roman. Vă v-a prinde bine.
Nu rețeaua va fi problema principală a acestui oraș.
Am luat-o razna!
Orașul a fost invadat. Comunicațiile sunt la pământ.
Vorbim de haos total, și nimeni nu poate să facă nimic.
Ce zici?
Nu-s sigură. Nu știu.
E Blob.
Blob. Cel original cu Steve McQueen.
Nu pot să cred că nu știi acel film.
Vino pe la mine pe acasă. Îl am pe CD.
Ne vom...
Iar a căzut curentul.
Doamne. Toată noaptea a făcut asta.
Luminile de urgență vor porni imediat.
Cineva și-a uitat aici marioneta ventrilocă.
Cui îi spui tu marionetă?
Vorbește. Ce-i chestia aia?
Vin cu gânduri pașnice. Neînarmat.
Vreau doar să vă citesc o poveste înainte de somn.
- Dle, tacă-ți fleanca. - Bine.
Dar tot nu mă va opri.
- Mâinile unde le pot vedea. - Ofițerilor!
Ați fost eliberați din funcție.
Nu mișcați.
Bună, drăguțo. Cred că te-ai pierdut.
Și nu ai zgarda.
Să-ți aducem niște apă.
Te vom plimba prin cartier și-ți vom găsi proprietarul.
E drăguț? E singur?
Se gândește să-și părăsească nevasta și are nevoie de-un imbold?
Bun. Încearcă să nu verși.
Nu fii neîndemânatică, Lorraine.
Cred că-ți este foarte sete.
Toți din oraș au fost înghețați.
Dumnezeule. Tată. Tată, ce s-a întâmplat cu...?
Stai puțin.
Slavă Domnului.
Alarmă falsă. Nu-i tatăl meu.
- Ce vei face? - Fără acela manuscrise, nu pot face nimic.
Dacă ai scris ca monștrii să iasă din cărți înseamnă că poți scrie să și între înapoi.
Da! De ce nu faci asta?
Ai vreo idee câte povești trebuie să scriu să cuprindă toți monștrii creați?
Am deja tunel carpian la ambele mâini.
Tată, doar ascultă-l. E o idee foarte bună.
Doar una. O poveste ce-i cuprinde pe toți.
Simplu. O poveste cu fiecare monstru ce l-am creat vreodată.
Genial. Foarte bună ideea. E de păstrat.
Ai vreo idee mai bună?
Da, una mult mai bună.
Nu, nu acum, nu știu, dar...
Atunci te ducem la un calculator să începi să scrii. E un...
E un magazin de calculatoare acolo. Vom intra prin efracție.
Nu. Am nevoie de mașina mea de scris.
- Ce? - Fiecare poveste scrisă
a fost cu Smith Corona. Nu-i vorba doar de mine.
Acea mașină de scris e specială.
Are propriul ei suflet.
Dacă scriu pe altceva, nu va funcționa.
- Unde-i mașina de scris? - Nu-ți face griji. E într-un loc sigur.
Haide.
Haide odată.
O liniuță semnal, te rog.
Funcționa mai devreme.
Creieri!
Îmi pare rău. N-am vrut să te sperii.
Am vrut să te sperii, dar într-un mod jucăuș.
E totul în regulă?
Îmi pare rău, trebuie să dau de fiul meu, și nu am semnal.
Da. Nimeni nu poate. E ciudat.
Nu știu ce-i în neregulă cu telefonul meu.
Nu pot avea semnal deloc.
Slappy a distrus releele.
Asta aș face eu.
Ne izolează.
Ce-a fost aia?
E Băiatul invizibil. E foarte rău.
Aruncă-l pe geam.
Dă geamul jos.
- I-a prins cravata! - Ajutor!
Țineți-vă.
Nu-i drăguț!
Ești bine?
Da.
Da. Ai grijă!
- Ești bine? - Da.
Sunteți bine?
A venit de nicăieri.
Nu-mi amintesc să fi scris despre o călugăriță gigantă.
Acum îmi amintesc.
Scoate-ne de aici!
- Ce faci? - Nu pot conduce dacă nu văd.
Doar pleacă!
Dumnezeule!
Ai grijă! Fă la stânga!
Nu mai condu drept!
- Ne prinde! Ia-o la dreapta! - Calc-o!
Vrea altcineva să conducă? Pot trage pe dreapta.
De ce-ai inventat ceva atât de înfricoșător?
Cred c-am fost talentat.
Nu. Mașina mea.
Aveam un consum mic cu ea.
- Cat de departe suntem de școală? - Nu foarte departe.
- Putem merge prin cimitir. - Scuze, un cimitir?
Doamne, calmează-te. Liceul e dincolo de pădure.
Stai, de unde știi asta?
Câteodată ies afară să explorez.
- Când? - Noaptea când mergi la somn.
- Ești pedepsită. - Nu-i corect.
- Nu, e foarte corect. - Amândoi aveți opinii foarte bune,
dar să mergem în timp ce vă certați.
Te strecori noaptea să te vezi cu băieți.
- Incredibil. - Taci.
Ai să-mi dai un dolar?
- Ce? Nu. De ce? - Am rămas fără.
Doar ia o sticlă. Sunt sigur că vor înțelege.
Pe bune?
Lămâie, struguri sau căpșuni?
Dumnezeule. Poftim. Portocale.
Nu știu la ce mă gândeam.
Se întâmplă multe lucruri aici decât în New York.
- Ce? - Te-ai tăiat.
- E rău? - Da. E foarte rău.
- Am față distrusă? - Da. Foarte mult.
Arăți exact la fel.
Ai auzit?
Ce faci?
E Vârcolacul din mlaștina Fever. Poate să-mi simtă mirosul.
Nu, nu funcționează. Trebuie să mă ascund.
Haide.
Nu, nu.
Fă ceva.
Haide.
Haide. Repede.
E pe urma noastră. Mergeți.
Mergeți! E în urma noastră!
Haideți. Repede.
M-am blocat. Ajută-mă să ies.
- Ce faci? - Nu avem timp!
- Am spus să mă scoți de aici. - Trebuie să mergem. Nu avem timp.
Am spus să mă scoți... Nu. Continuă să mergi. Vine după noi.
Merg cât pot de repede.
- Mergeți. Suntem în spatele vostru. - Bine!
Haide trebuie să mergem. Ridică-te.
- Haideți! - Repede!
Haideți.
Să-l vedem dacă trece de ușă.
Fugiți!
- E închisă. - Pe aici.
Sunt bine.
Încă sunt bine!
- Cine-i aia? - E mătușa mea Lorraine.
Dumnezeule.
Cred c-am omorât un urs.
- A fost de fapt un vârcolac. - Ce?
Mătușă Lorraine, ce cauți aici?
Ăsta-i spatele magazinului. Nu știam unde să merg.
Nu pot da de maică-ta sau oricine altcineva...
Nu cred că ni s-a făcut cunoștință.
- Sunt Lorraine. - R. L. Stine.
Îți suntem recunoscători. Neglijența ta ne-a salvat viețile.
Acea chestie bătrână?
Lorraine.
Lorraine!
Nu avem timp. Vreau să mergi la poliție
și să le spui să ne vedem la liceu.
- Bine? Poți face asta? - Da, pot.
- Ai vrut să facem schimb de numere? - Nu-i un moment bun, dar da!
Dumnezeule, e o idee proastă. Ce s-a auzit?
- Ești bine? - Da.
Doar o rădăcină. Nimic înspăimântător.
- Cum ai primit porecla de Champ? - Nu-i o poreclă.
Ăla-i numele tău real? E o prescurtare de la ceva?
Numele meu întreb e Champion. (campion)
Numele tău e Campion.
Scuze.
- Tata a luat bronzul la olimpice în 92. - Pe bune?
Mama a fost o maratonistă și dublă campioană la dezbateri.
Așa că m-au numit Campion.
- Dacă ești speriată, te pot ține de mână. - Te rog, tu ești speriatul.
Așteaptă. E în regulă. E doar o statuie.
Ești în regulă.
E în regulă. Da?
Doar lasă-mă un moment. S-a agățat de geaca ta.
Eroul meu.
Poftim. Ești liberă.
Ce e?
Nimic.
Ești sigur?
Da.
Da. Sunt...
Zach!
Fugi!
Stihii. Du-te.
Se apropie!
Aici. Intrați. Repede.
Repede!
M-am blocat.
- Mergeți fără mine. Salvați-vă. - Bine. Baftă.
Nu, nu am vorbit serios, Champ!
Ce fel de monstru ar crede așa ceva?
Trage.
Am să-l omor. Unde-i imbecilul?
Așteaptă-ne, lașule!
Bun. Lorraine. Te descurci.
Doar spune poliției să meargă la liceu și că toată lumea e în pericol.
Poți face asta.
Nu. Ușa greșită.
E cineva?
Către toată poliția.
Să meargă la liceu. Nepotul meu are probleme.
E cu R. L. Stine.
Cred că pot opri toate astea.
Mă aude cineva?
Eu te aud.
Sergent Slappy, gata să salvez și să protejez.
Dumnezeule.
- Ești... - N-o spune.
- o... - N-o spune.
- Marionetă vorbitoare. - Ai spus-o.
Ai dreptul să nu spui nimic.
Unde mi-au pus mașina?
Știu că a fost pe aici. Poate că-i în cealaltă parte.
- Ar trebui să ne despărțim. - Ce? Nu.
Ai citit vreuna din cărțile tale?
N-ar trebui să ne despărțim deloc.
Câte locuri de expunere ar putea fi?
- Mă atingi. - Da. Un moment.
- Hannah nu știe, nu? - Nu știe ce?
Că nu-i reală.
Crede că-i o persoană, da? Nu doar o creație a imaginației tale.
Cum ai putut s-o minți?
Încercam s-o protejez!
Da? Baftă cu asta.
Darul meu e un blestem.
N-ai idee cât de singur am fost până am avut-o pe Hannah.
E diferită.
Am scris-o în așa fel încât să creadă că-i reală,
și e reală pentru mine, Zach.
Nu mă aștept să-nțelegi.
Dar de înțeleg.
Mi-e teamă s-o pierd.
Și adevărul e că mi-e teamă să fiu singur.
Cred că m-am oprit să creez legături cu oamenii când eram de vârsta ta.
După ce-a murit tata, i-am exclus pe toți.
Poate că putem s-o luăm amândoi de la capăt, dacă mâine suntem în viață.
Aici erai. Ești bine?
Arăți de parcă ai văzut o stihie.
Haideți. Am găsit mașina de scris.
Draga mea, mi-ai lipsit.
Bun, începe să scrii.
Da, dar care-i povestea?
Ce vrei să spui? Monștrii pierd, băieți buni câștigă, sfârșit.
Nu. Nu funcționează decât dacă-i o poveste fioroasă,
cu întorsături și sperieturi.
Să nu mai spun că trebuie să creez un erou.
Ce?
Mergeți în sală. Avertizați-i pe toți.
Spune-le să baricadeze școala.
- Tu unde mergi? - Să găsesc un loc de scris.
Slappy va veni după mine.
Am un termen limită, literalmente.
Plecați acum.
Incredibil.
Scuză-mă.
Scuze. Lasă-mă să trec.
Haide. Trebuie să ajungem pe scenă.
Așa arată un dans de liceu.
Da. De obicei dansul e mai bun.
Dar ai prins ideea.
Zach.
- Mamă. - Zach.
Am fost îngrijorată. N-am putut să dau de tine sau Lorraine.
Știu. Mamă, toată lumea-i în pericol.
- Trebuie să baricadăm școală. - Nu, Zach. Nu din nou.
Vă spune adevărul. Sunt Hannah. Locuiesc alături.
Bine.
Toată lumea, ascultați. Da?
Toată lumea, trebuie să ascultați...
- Champ, dă-te jos. - Trebuie să spun ceva.
Bine...
Ascultați-mi prietenul Zach.
- Doar spune-le. - Mersi, Champ.
Da. Bine.
Va suna o nebunie, dar monștrii au învățat Madison-ul.
E adevărat. Da?
Spune adevărul. E...
Nu inventează.
Au blocat fiecare drum din oraș, au doborât releele,
și-au tăiat curentul, ne-au izolat de restul lumii.
Și-ar putea veni după noi în orice secundă, așa că trebuie să încercăm să...
Are dreptate.
E baubaul. Și se scobește în nas.
Nu inventez...
E o goangă gigantă, și mănâncă mașinile fiecăruia!
- E veche deja. - Nu, pe bune!
Sunt aici.
Ăsta da bal.
Toată lumea să se calmeze. Da?
Știu ce să fac, dar nu o pot face singur.
Ia asta.
Invită restul prietenilor noștri să ni se alăture.
Creaturile de acolo, sunt monștrii lui R. L. Stine.
E aici, poate să îndrepte lucrurile, dar are nevoie de timp.
Și nu vă faceți griji, e un scriitor rapid.
Noaptea a fost rece.
Rece a fost noaptea.
Veniți mai aproape. Nu fiți timizi.
Nu vreți să ratați spectacolul.
Bun. Astea-s toate ieșirile.
Găsiți tot ce puteți să baricadați ușile, pentru că nu-i putem lăsa să intre.
Haideți. Nu avem mult timp.
Aruncați-le acolo.
Repede.
Toți prietenii mei într-un singur.
N-am fost niciodată atât de fericit.
Nu vreau ca această zi să se încheie.
Și nici nu trebuie... cât timp scăpăm de Stine.
La atac.
Plecați! Nu va rezista!
Plecați!
Venim cu gânduri pașnice.
- Ar trebui să ajutăm. - Ar trebui să plecăm.
Ce?
Unde mergi? Am terminat.
Te rog, nu. Te rog.
Nu, te rog.
Dumnezeule. Cum ai făcut asta?
Plombe de argint. Am multe carii.
Când aveam 10 ani, nu m-am spălat pe dinți un an întreg.
Păr de vârcolac.
- Mi-ai salvat viața, Chump. - De fapt e Champ.
Voiam să zic să mă îmbrățișezi din nou, dar merge și sărutul.
Nu putem ține pasul. Sunt prea mulți.
Trebuie să ajungem la Stine.
- Să mergem. - Bine.
Toți monștrii s-au unit.
Vampirii, călugărița, masca...
- Nu uiți de cineva? - Slappy.
Cum m-ai găsit?
Te știu. Eu te-am creat.
Sau e invers?
Mereu uit acest lucru. Suntem foarte asemănători.
Slappy?
"Toți cei din liceu s-au unit să-l învingă pe Slappy și monștrii lui."
- Dar Slappy a avut alte idei. - Nu.
Tată!
Ești bine?
Acea marionetă mi-a rupt degetele.
Aproape c-am terminat. Mai două pagini.
Uită de cele două pagini. Scrie ultimul cuvânt: "sfârșit."
Nu merge așa.
Anunțul liceului: Monștrii au acaparat liceul din Madison.
Retrageți-vă în ordine în magazie.
Repede, în ordine și liniște să vă retrageți în depozit.
Ne vom gândi la asta mai târziu.
- Să mergem. - Urmați-mă.
Haide, mergeți!
Hannah. Nu.
Închide-l.
- Ești bine? - Da. Mersi.
Vino cu mine.
- Stai puțin, e... - Da, și nu-mi pasă.
Bun. Să mergem.
Închide-o!
Țineți ușa!
Dumnezeule.
- Mamă. - Ești bine?
- Da.
Ce vom face? Vor trece de uși.
Nu știu.
Slappy mă vrea pe mine. După mine e.
Ascultă-mă, dacă-i pot ademeni într-unul din acele autobuze,
știu că mă vor urma pe mine și voi veți fi în siguranță.
- Vin cu tine. - Nu, trebuie să fac asta singur.
Am fugit toată viața mea de oameni.
Am fost nervos pe lume încât am creat acești monștrii.
Țineți ușa.
Dar nu mai sunt nervos.
E vina mea, nu a orașului. Nu a voastră.
- Trebuie să fie o altă cale. - Hannah, draga mea,
e timpul că eu să-mi înfrunt demonii.
- Cred în tine. - Taci.
Îmi pare rău. Taci.
Am o idee.
Tată.
Nu ai cum să scapi de noi.
Duce-ți-l la mine.
A funcționat?
Încă nu.
Haide, funcționează.
Haide.
Da!
Bate palma.
- Proastă idee. - Scuze.
Da. A funcționat.
Ai grijă, Zach.
- Vom trece peste asta. - Nu-i un moment bun.
Bine.
Bun. Haideți.
Era clar că-i doar un singur loc în care mă mai pot ascunde.
- Nu pot scrie cât timp umblu. - Atunci ține minte.
A fost un singur loc de ascuns. A fost, galeria de jocuri.
Nu există nicio galerie de jocuri.
De fapt, e casa groazei!
De ce nu stăm la una din aceste mese?
Haideți.
Urmează mirosul.
Condu-mă la Stine.
Planul ingenios al lui Stine a funcționat perfect.
Casa groazei a fost terifiantă.
Nu la fel de terifiantă pentru Stine cât a fost pentru ceilalți.
Dar a oferit refugiu față de terorile reale ce se aflau în exteriorul casei.
Ai vrea tu.
Ne-a găsit. Repede, urmați-mă.
Tată, ai plecat fără să-ți iei rămas bun.
Încerci să te ascunzi de mine?
E ca și cum te-ai ascunde de tine.
Am fost prietenul tău cel mai bun, și mi-ai întors spatele.
M-ai închis în paginile unei cărți.
M-ai pus pe raft ani de zile.
Cheia a fost chiar acolo.
Și n-ai folosit-o niciodată.
Nu ești real, Slappy. Eu te-am creat.
Pot să te pun înapoi în carte.
Am păstrat acest monstru doar pentru tine.
- Salută-mi prietenul gelatinos. - Fugiți!
E Blob ce-a mâncat pe toți. Nu-l lăsați să vă atingă.
- Trebuie să fim la înălțime. - Roata Ferris.
Zach, continuă tu. Îl țin eu aici.
Termină cartea.
Ce? Ce scriu?
- Care-i sfârșitul? - Povestea ce-am scris-o.
Ce se întâmplă acum. Poți face asta. Termin-o.
Așteaptă.
Tată!
Hannah, va fi în regulă, da?
- Trebuie să terminăm cartea. - Bine.
Nu-i atât de amuzant, nu?
Începem. Bun.
Îți place, tată?
Lumea ți-a scăpat de sub control, și nu poți face nimic.
Ești prins.
Așa s-a simțit și când am fost prins în acele cărți.
Stai. Cartea. Unde-i?
În timp ce monștrii s-au adunat, Zach a închis ochii,
și monștrii erau înghițiți înapoi în lumea hârtiei și-a cernelii.
- Poți tasta mai repede? - E prima oară când folosesc așa ceva.
Vin. Ce ne facem?
Termină cartea, Zach.
Unul câte unul, monștrii au dispărut înapoi în carte,
pentru a nu mai fi văzuți niciodată.
Sfârșit.
- Poftim. - Ce se întâmplă acum?
Vom afla.
Vom muri cu toții!
Doar țineți-vă!
Țineți-vă bine!
Unde-i centura în chestia asta?
- Să mergem. - Bine.
Sunt bine.
Grăbește-te. Toți monștrii vor fi aici.
Toți monștrii.
Ce mai aștepți?
Haide, deschide cartea.
Hannah, e ceva ce vreau să știi.
- Nu vei putea să... - Deschide cartea, Zach.
Nu. Nu înțelegi.
Dacă deschidem cartea, înseamnă că...
Înseamnă că voi fi blocată pe un raft pe vecie.
Știai?
Câte aniversări de 16 ani poate avea o fată?
Zach, e timpul să mergi mai departe.
Deschide cartea, speriatule.
Nu.
- Atunci o voi deschide eu. - Nu. Hannah!
Așteaptă, Hannah. Te-am prins.
- Poate dacă mă țin tare de tine... - Trebuie să-mi dai drumul, Zach.
- Slappy nu-i fericit! - Nici Stine!
Marionetă proastă!
Ne vedem în visele tale!
Vei fi în regulă.
Voi fi mereu în imaginația ta, acolo unde-mi este locul.
E trist că n-am apucat să dansăm.
Așteaptă.
Bine ați revenit la școală.
Ai grijă.
Să mergem.
Am să-ți dau un avans de 60 de secunde.
E în regulă, mamă. Să mergem împreună.
- Atât de matur. - Îți place.
Ești bine? Respiri? Vei fi în regulă.
Arăți bine. Miroși bine.
Dumnezeule, cu ce te-ai dat?
Mă dau cu coriandru în fiecare dimineață.
Normal, sexosul meu.
Du-te.
Am plecat.
Ce am pentru tine?
Aici era.
A mers prea departe. L-am prins.
Numele meu e dl R. L. Stine, și voi fi noul profesor de engleză,
pentru că dl Boyd încă se recuperează în urma rănilor
provocate de un atac al insectelor gigantice.
Fiecare poveste poate fi împărțită în trei părți.
Începutul, mijlocul și întorsătura.
- Dl Stâne. - Dl Black.
- Cine-a fost ăla? - Noul profesor de "dramă".
- Pot să te întreb ceva? - Desigur.
Îți lipsește?
Nu trece o zi fără să nu mă gândesc la ea.
Dar va fi mereu aici... și acolo.
Și aici... și acolo.
Și de asemenea acolo.
Posibil să fii scris încă o carte.
Hannah.
Ești reală.
Te-ai întors.
A trebuit. Îmi ești dator cu-n dans.
Haide, să mergem.
Ai uitat despre mine.
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ SFZ Team